![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEh3yRwMqv4CJSGWyRFDrYtxuNySnHlEYfVYlkI0DoZkVT5SjvrJ_kpNz_ryiyLfZd6CRttBZ8E-RZKsek0qbRUBkT-lmDx7gmpX4u_6O-dbN84MrjIaLMMrr7M-maIWUiSu6ewJcOrHs4gJ/s1600/t%C3%B6r%C3%B6tt+r%C3%B3zsa.jpg)
Mert mindenkinek vannak szép, és vannak zavaró dolgai. Csupán az a kérdés, hogy ki mennyire akarja, vagy tudja ezeket megosztani másokkal. A legtöbben igyekeznek magukról valamilyen képet festeni a blogjukon. Ki csúnyát, (örökös káromkodás, közönségesség, kötekedés, modortalanság, hihetetlen igénytelenség, helyesírás, morgás, állandó kritizálás stb.) ki pedig szépet. Mert sok olyan blog van amiben csak az élet szépsége, gyönyörű képek, válogatottan szép versek, rengeteg önigazolás, szóval csupa-csupa mézesmáz van. És nem biztos, hogy azért, mert az illető ilyennek akarja láttatni magát. Lehet, hogy csupán annyi rossz van az életében, hogy kreált magának egy kis szigetet, egy ideális kis saját világot, ahová megnyugodni, feltöltődni jár. Aztán jobban bírja a gyűrődést. Nekem mindkét típus "bejön". Szeretek a sorok között is olvasni. Szeretek a leírt, lefestett gondolatok, érzelmek mögé is bekukkantani. Engem az is felvidít amikor annak a morgósbloggernek egy-egy villanása elárulja, hogy valójában egy nagyon is érzékeny, széplelkű ember. Mert hiába alakoskodunk mi itt, írásainkból "átmegy" a valóság! Ugyanúgy mint egy-egy telefonbeszélgetés közben "látjuk" a másik felet, hogy most éppen hátradől, az orrát piszkálja, vagy mosolyog éppen. Meg kell tanulnunk egymást megbecsülni! Mert lehet éppen olyan értékes egy "névtelen" hozzászóló véleménye mint egy baráté. Sőt! Lehet, hogy az a névtelen éppen egy barátunk, csak nem akarta magát megnevezni valamiért.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEh78HS3Nt5wgJGuRPcsNRnXZvfghF4lrvtTs4_lEims2lrjNniPzbBmKV9MhdRP2cM57MY81ZU_6pibd2dLdP-JtX0afdgw4bziyQ9BNWf6LA-vEMmsMo7ypemdc4qQHjbf4HrMTVJ6O46u/s1600/d%C5%91lt+vir%C3%A1g.jpg)
Csak mert emberek vagyunk mind...